La+Carta

La festa es va allargar....  L’Ariadna va arribar a casa de matinada i seguint el seu costum, quasi un ritual, va obrir la bústia tot i sent conscient de què a aquelles hores de la matinada no hi trobaria res. Quan va notar el sobre la mà li tremolava, el tacte era càlid, com si l’acabessin de deixar; immediatament va tenir la sensació que sabia de qui i per a qui era aquella carta. Dubtà en agafar-la però la curiositat la va vèncer. En veure la lletra d'en Lluís no va poder contenir les llàgrimes. En Lluís! El seu millor amic, ell n’estava enamorat d’ella, però... i ella? Ella estava enamorada d'en Wang el seu amor impossible, la seva mare mai no aprovaria que sortís amb un xinès. I menys encara coneixent en Lluís, tan bon noi, tan perfecte, tan educat...  - L'Ariadna acabava de viure la nit més intensa de la seva vida. Encara no sabia ni com havia passat, però va passar. Feia molt de temps que desitjava estar amb en Wang, besar-lo, abraçar-lo, estimar-lo! Fer brollar els seus sentiments sense fre, i, encara corpresa per la seva immensa felicitat, amb el cap fet un embolic pensant que potser era la primera i última nit que podria estar amb en Wang, trobà la carta d'en Lluís.  - Què més em pot passar avui? Vull adormir-me somiant amb les seves carícies, els seus petons. - Silenciosament obrí la porta, no volia despertar-la mare. La Blanca però, estava ajaguda al sofà, davant del televisor, esperant-la.  - Ariadna, d'on vens a aquestes hores? Amb qui has estat? - Li va dir angoixada.  - No pateixis mare, no el tornaré a veure!  - En Wang oi? És en Wang! N'estava segura! - I va arrencar a plorar desesperada. L'Ariadna li repetí:  - No ploris mare, no el veuré mai més! Bona nit! - Besant-li el front se'n va anar a la seva habitació. Asseguda al llit, tremolosa, obrí la carta d'en Lluís.  "Estimada Ariadna: Recordes el dia que ens vam fer amics? Jo sí, el recordo molt bé. Era un dijous, encara et diré més, era a finals de novembre, uns dies després de morir el teu avi, que tant estimaves. Quan vaig arribar a l’escola et vaig veure asseguda al pati. Estaves sola, prop d’una de les pistes de bàsquet a les quals jo cada migdia hi anava a jugar. Quan et vaig veure semblaves abatuda, mai no hagués imaginat una tristor tan profunda, la teva mirada es perdia cap qui sap on! Ni tu mateixa n’eres conscient. Pel teu voltant passaven nois i noies i tu ni té n'adonaves. Em vaig quedar contemplant l’escena uns minuts. Era màgic, era estrany.  Poc a poc el pati va quedar en silenci, tothom anava retornant a les classes, menys tu, menys jo que seguia observant la teva melangia. Finalment vaig decidir apropar-me. Em vaig quedar uns segons palplantat davant teu, temps suficient per a copsar la teva atenció. Quan vas alçar els ulls, la teva mirada humida, em va em va inundar de tristor. Em vaig enamorar de tu en aquell mateix moment! Vaig asseure’m al teu costat i, sense dir-te res, tan sols acariciant la teva mà, vas esbossar un petit somriure... En aquell moment vaig saber que t'estimaria tota la vida.  Per què m’expliques tot això Lluís? - deus estar pensant - Aquell moment va quedar gravat en el meu cap, en el meu cor. Com vols que me n'oblidi? Encara que mai més no hàgim tornat a parlar d’aquell dia, avui necessitava recordar-ho i recordar-t'ho! Per a mi encara és el dia més important de la meva vida! I avui, avui quan no et trobava enlloc, he pensat que et perdria per sempre i m’he adonat del meu error. Si t'hagués repetit una i altra vegada l'escena que vam viure aquells moments, que sense tu la vida no té sentit, que t'estimo amb bogeria, potser ahir no hagués hagut de sentir les teves esfereïdores paraules de què solament érem un bons amics i que la nostra amistat no s'esvairia mai. Jo no vull ser el teu amic! Jo vull ser el teu amor! El teu cavaller! El teu marit!  Ariadna, què té en Wang que no tingui jo? No sé on has anat aquesta nit, ni perquè has marxat de la festa.Tan de bo m'equivoqui, però estic segur que heu fugit plegats. Porto tota la nit buscant-te. He trucat a casa teva fins l'esgotament, t'he enviat milers de missatges al mòbil sense resposta, he recorregut tots els locals de la ciutat on podíeu ser. I per què tot això? Per dir-me a mi mateix que no era veritat, que m'estava torturant, que estava embogint. Finalment me n'he adonat que la meva sospita era certa, que estaves amb en Wang, el nostre amic Wang! Per això he tingut la imperiosa necessitat d'escriure't, de recordar-te aquell primer dia, de dir-te tot el que sento! Però si prefereixes en Wang, si això és el que tu vols, si això és el que et fa feliç, sabré renunciar. El que més desitjo per a tu és tota la felicitat del món!  Però, encara espero, encara tinc el desig, la il·lusió, l'anhel de què demà em responguis dient que no ha passat res i que tot plegat ha estat un malson. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> T'estimo Ariadna! <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> Lluís." <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> Quan va acabar de llegir la carta, l'Ariadna ho va veure clar. En Lluís l'estimava de debò. Sense voler li havia donat massa esperances... Ella també el podria estimar, per què no? Un home tan enamorat, tan bo, amb una carrera brillant, tan ben rebut per tota la seva família... <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> L'endemà va quedar amb en Lluís, en veure'l se li van omplir els ulls de llàgrimes. En Lluís la va abraçar sense fer preguntes. Ella el besà i li digué: <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> - Vull estar amb tu, només amb tu Lluís.