El+casament

Clareja… neix un dia net i assolellat. Al gòtic, al bell mig de Barcelona, les fleques i les granjes comencen a aixecar portes, les voreres encara són humides pel rec matutí, les olors es barregen i els tímids sorolls de primera hora encara no ofenen la oida. Més tard… Santa Maria del Mar obre les seves majestuoses portes per celebrar la puntual Missa de vuit. A l’altra banda de la ciutat, al barri de Sant Gervasi, el dia també despunta, encara que un xic més atrafegat. Justament a casa dels Vila de Gispert avui es festa grossa. Se'ls casa la filla! l’Ariadna. De bon matí, l’Encarna ja ha parat la taula per esmorzar… Quin goig que fa tot tan ben posat i amb aquella oloreta de cafetó acabat de fer! Només la Blanca però, en farà les delícies d'un trist cafè sol sense sucre; té massa coses a fer i se li ha tancat l’estòmac. La nena i els bessons encara dormen i en Ferran ha hagut d’anar un moment a l’hospital. Mentre xarrupa el cafè i es fuma la primera cigarreta del matí, obre La Vanguardia com cada dia a aquesta hora. Avui però, no és capaç de concentrar-se en cap notícia… Avui, el seu cap està fent un recorregut en el temps. Fa quasi trenta anys va viure el que avui viurà la seva filla i recorda amb emoció aquells moments d'inquietud? neguit? desig? joia? temença? Avui però, sent una altra mena d’emoció, més serena, més reposada, més madura… Avui, és la mare! Entretant, el gótic va recuperant el pols i el barri ja és ple de vida. Sorolls… olors… colors… A Santa Maria del Mar també comencen els preparatius per a la cerimònia de la tarda: floristes… catifes… músics… cors… - Són les deu del matí, el dia és preciós i casa nostra sembla el mercat de Calaf. Quina disbauxa! - Pensa la Blanca - Acaben d’arribar els jardiners a col.locar els rams de flors perquè llueixin millor les fotografies. M’he d’afanyar a preparar els jaqués d’en Ferran i dels bessons: les camises, les corbates, els elàstics, les sabates… Que sé jo! Vaig com una boja per resoldre tots els ets i uts. Vull que el casament de la meva filla sigui memorable! L’església, el convit, la música, el vestit… No vull que se m’escapi ni un detall i com que en Ferran mai no té un no per la seva filleta… No ens estem de res! Ja són quarts de dotze! En aquest moment han dut el vestit de núvia, el penjem a la làmpara del salonet blau perquè no s’arrugui… Més tard, arriben els perruquers i maquilladors per posar-nos guapes a la nena a mi i a la mamà. Sobre la marxa, fem un mos que ens ha preparat l’Encarna. Sort de l’Encarna! Com passa el temps! A la fí ha arribat el gran dia! Avui, l’Ariadna, la meva única filla es casa! A les sis de la tarda hem de ser a Santa Maria del Mar. Quina emoció! El timbre no para de sonar… - El fotògraf és aquí, senyora! - Diu l'Encarna. - Les quatre ja? Quin neguit! - Exclamo. - Déu meu Blanca, que farem tard! Ja s’ha vestit l’Ariadna? I tu? - remuga la mamà - Oferiu-li quelcom a aquest jove mentre us vestiu la nena i tu! Au va, afanyeu-vos! La meva mare, té el do de posar nerviós a un sant! Ara sí, ara ja la veig… Que preciosa està la meva nina! Sembla una princesa, tal i com jo la imaginava! Encara que ella es tan reservada… No sap expresar la il·lusió… Està com capficada, com absent. Segur que són els nervis, pobreta! Té un caràcter tan diferent del meu aquesta criatura… L’Encarna interromp els meus pensaments: - Senyora! Ha arribat el seu nebot amb el ram. Sortim al saló totes dues a punt de solfa i veig les cares de satisfacció i d’emoció d’en Ferran i dels bessons. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> - Uau Ari! Que guapa! - diuen tots dos alhora - En Lluís no et coneixerà! <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">Tots s’han quedat embadalits. L’Ignasi, el padrí, fill del meu germà Albert, entrega un bouquet de peònies i muguet a l’Ariadna, triat per a mi, és clar, i comença a recitar la poesia dedicada a la seva cosina, la primera que trencarà el gel, en casar-se, d’aquesta generació. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">La nena s’emociona! Tots ens emocionem! I el seu pare, més que ningú. Desprès d’aplaudir, fer les fotos i besar-nos tots plegats, fem un brindis amb un bon cava glaçat, tal i com li agrada a en Ferran. Els nois, no paren d’anar amunt i avall, estan com bojos amb el casament de la seva germana. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> - Mamà, mamà! Han arribat els cotxes. Afanyem-nos que hem de sortir abans que el papà i l’Ariadna! L’àvia anirà amb l’Ignasi. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">Què guapos estan en Pere i en Pau tan ben abillats! Jo entraré a l’església enmig de tots dos. Que n’estic de satisfeta… Farem patxoca! <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">Són les sis en punt de la tarda quan arribem a Santa Maria del Mar; primer entra la mamà amb el meu nebot i s’asseuen al seu lloc. Al seu costat l'Albert i la seva dona. Després, entrem nosaltres tres, jo pujo al presbiteri i faig un petó a en Lluís, el nuvi, que està fet un sac de nervis. Els seus pares, s’apropen a rebre'm i ocupem els nostres seients tot esperant la núvia. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">Comencen a trigar una mica massa… S’haurà trobat malament la nena? Quasi no ha menjat res… S’haurà retardat el cotxe? Hauran trobat un accident? He d’estar serena per apaivagar els nervis del meu gendre que no para de mirar el rellotge. Vint minuts de retard, són vint minuts! Massa per un nuvi enamorat Ariadna! Els pares d’en Lluís també estan neguitosos. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">El dia que vaig dur les partitures al vell organista de la basílica, no se'n sabia avenir… Se’l veía tan content! Avui també és un dia especial per a ell, tindrà l'ocasió de saludar personalment la mamà: Elisenda Lacroix Irisarri, compositora i concertista reconeguda arreu del món. Per a ell, será un honor interpretar la música que, juntament amb els cors, acompanyarà tota la cerimònia. Malauradament la mamà ja no pot tocar… Als setanta-set anys, les seves mans, abans tan lleugeres i fermes, ja no poden ocultar l’artrosi reumática que les envaeix. Els anys no perdonen! <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> A la fi apareixen en Ferran i l’Ariadna! Ja era hora... Quin patir! En avançar pel passadís al so d’una peça de la mamà com a marxa núpcial, no puc contenir les llágrimes. En Ferran, elegantíssim, amb un somriure pletòric i donant el braç a la nostra filla com només ell ho sap fer. La nena, talment una princesa escapada d’un conte, aferrada al braç del seu pare com si no volgués deixar-se'n anar… La nostra nena se’ns en va! <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">Comença la cerimònia oficiada per l’oncle Mateu. Estic emocionada, tot està sortint de meravella, fins i tot el temps no ens ha donat cap ensurt. M’agraden els casaments a l’antiga, aquests que la cosa va per a llarg! Ara, hi ha tants casaments de pa sucat amb oli… Ai! Cada vegada m’asemblo més a la mamà, tan carca que la trobava. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">Se’m barregen tants records… M’hagués agradat que l’àvia Begoña, a qui tant vaig estimar, estigués al meu costat i escoltar, com abans, els seus savis consells. Per què no els vaig escoltar? Ella i la mamà, van fer l’imposible per evitar el meu casament amb en Ferran, però jo, tossuda com sempre! Em vaig equivocar? Quan ets jove, l’amor t’encega i la ceguesa es tal, que no escoltes ningú, ni et vols adonar de tots els paranys que t’envolten. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">Sort que jo he aconseguit que l’Ariadna oblidés aquell xinès que li volia fer perdre el cap! Al seu pare, ni una paraula! L’hauria desheretat! En Lluís en canvi, és un noi magnífic, educat, intel·ligent, bona persona… I metge! Com en Ferran! L’Ariadna ha fet el que havia de fer i en Lluís l’estima tant… Ella, malgrat que no ho demostri massa, també està il·lusionada i fan tan bona parella. Què maca està l’Ariadna! <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">Arriba el moment del casori, només se sent el murmuri que es produeix abans del silenci. La música tan bonica de la mamà, també s’atura i amb veu serena i pausada l’oncle Mateu diu: <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> - Hi ha algú que sàpiga d’algun impediment pel qual no es pugui celebrar aquest matrimoni? <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> Després d’un silenci expectant, les preguntes de rigor: <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> - Lluís, vols per muller a l’Ariadna? <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">En Lluís ja ha donat el si… Que emocionant és tot! <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> - Ariadna, vols per espòs a en Lluís? <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">Abans que la nena pugui respondre, un xicot amb ulleres de sol, puja al peu de l’altar i li agafa la mà tot dient: <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> - Som-hi Ariadna! <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">L’Ariadna baixa el cap i amb els ulls plens de llàgrimes, mira a en Lluís, després ens mira al seu pare i a mi i, recollint-se la cua del vestit en un braç i amb l’altre agafada al misteriós personatge, arrenquen a córrer cap a la porta de la basílica sota la mirada atònita de tots nosaltres. El rostre d'en Lluís reflecteix una profunda desolació! <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">Sento un esglai per tot el meu cos… Em comença a rodar el cap i perdo el món de vista. Ja no recordó res més, fins que em desperto a la sagristia ajaguda en un banc amb les cames enlaire, un mocador humit al front i en Ferran al meu costat agafant-me la mà amb força. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> - On soc? Què ha passat? Ferran i la nena? On és la nena? <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> - Se n’ha anat! Se n’ha anat! - Diuen en Pau i en Pere esgarrifats. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> - On? Amb qui? - Pregunta el seu pare horrotitzat. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> - Amb el noi de les ulleres! En una moto! - Contesten. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> - Però, qui collons és aquest noi? - Exclama fora de si en Ferran. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;"> - Jo els he vist algunes vegades xerrant darrera de casa davant del Bar Boston - diu en Pau - L’Ari em deia que era un company de la facultat que l’ajudava a estudiar. Fins i tot, un dia me’l va presentar. És diu Wang, és xinès, adoptat… <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">Mentre en Pau s’explica, jo només faig que plorar, plorar i plorar. Tot d’una en Ferran el talla i li diu: <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">- Un moment! Es pot saber qui cony és aquest xinès que s’ha emportat la meva filla en una moto? La meva filla! <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">Blanca, ens saps alguna cosa tu de tot això? <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">De sobte em ve a la memòria la inesborrable maledicció de la meva família. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 120%;">- No, si us plau Déu meu! No, a la meva filla no! A la meva filla no!