Begoña+Irisarri

=Fitxa begoña irisarri= -- [|Clara Beck] 00:34, 26 març 2011 (CET) FITXA Begoña 16 10 2010 MARIA ROSA

RECTIFICADA I AMPLIADA //**Nom:**// Begoña Irisarri el Cid //**Edat:**// 22 anys quan es casa amb Pierre Dubois Torres //**Cabell:**// Ros i ondulat //**Ulls:**// Ametllats i grans, de color verd com el seu pare //**Característiques psíquiques:**// Enyoradissa, una mica ploranera i un xic solitària //**Ocupació:**// Estudia piano i dibuix //**Aficions:**// La lectura, la música. //**Característiques:**// Estima el seu pare amb bogeria //**Li agrada:**// Els gats, les flors, les papallones, la fruita, el sol, i li agrada que li expliquin contes. //**Odia:**// La mentida, les monges del col·legi, els sorolls, els dolços, //**És:**// Escorpí //**Característiques del seu naixement:**// Va pesar 3,800 k. Feia un dia plujós, emboirat, ventós, i una tempesta terrible de llamps i trons. //**Característiques de la infantesa:**// Va ser una nena feliç i molt estimada //**Característiques de l’adolescència:**// Va començar a tenir més amigues i la seva salut va millorar fent-se una noia preciosa. Malauradament als 18 anys, Begoña agafa el tifus amb molta virulència cosa que fa témer per la seva vida. La malatia i la convalescència li van durar prop de dos anys fins a la seva total recuperació.--Clara Beck 02:42, 21 març 2011 //**Característiques de la joventut:**// Als 20 anys es va enamorar de Pierre Dubois amb qui es casaria dos anys més tard, al 1924, a contracor dels seus pares, que van rebutjar-la. Begoña es va sentir traïda per l’amor del seu pare. Durant aquests dos anys de festeig, Begoña i Pierre es van escriure i es van veure clandestinament. A la fi Pierre parla amb els seus pares demanant-la en matrimoni. Davant la negació dels pares, Begoña i Pierre marxen d’amagat en plena nit quedant-se uns dies a Sant Juan de Luz, després marxen a París on es casen. A Begoña li va costar molt quedar embarassada, ella que tant desitjava ser mare. Pierre no la feia feliç, l’estimava deia, però les seves absències viatjant a països llunyans deixava a Begoña sola i trista. I pensar que ho havia deixat tot per en Pierre! El seu cor com la va enganyar.... Malgrat tot, quan tornava Pierre, Begoña es sentia atreta pel seu home, la mirada dels seus ulls negres i profunds, la seduïen; tenia una gran dependència sentimental vers el seu marit, i li perdonava les seves absències oblidant els seus greuges. Que feble és el cor! ella que havia demostrat tenir un fort caràcter! Begoña s’enyora de Sant Sebastià i no s’acostuma a viure sense el mar que tan li agrada i allà on va conèixer Pierre. La seva salut se’n ressent i Pierre decideix al 1930 marxar a viure a Barcelona, ciutat que té mar i així la seva dona se n’alegrarà, però a ell també li convé per molts motius. Passa el temps, Begoña es refà, la vida segueix.... A la fi queda embarassada al 1933 i és quan se sent més sola i trista que mai, perquè Pierre havia marxat a París en un dels molts viatges que feia. L’embaràs no li prova, ara es troba molt malament dia si i dia també. A la fi Pierre regressa a Barcelona per fer costat a la seva dona a punt de donar a llum. Arriba el dia, i comença a ploure i es desencadena una forta tempesta. Entre els dolors del part, Begoña recorda el dia en què va deixar la casa dels seus pares per seguir a Pierre; el temporal era tant fort com aleshores, el vent feia tremolar els vidres i la pluja fuetejava constantment finestres i balcons. Després d’hores de sofriment neix una nena preciosa. Estem a l’any 1933. Als pocs dies, en banyar la nena, Begoña s’adona que a la natja esquerra té el mateix senyal que ella en forma de mitja lluna. Begoña, horroritzada, recorda el malefici que li feu la bruixa Miren a la seva mare i a totes les primeres filles de cada generació rere generació; tindrien una taca en forma de mitja lluna a la natxa esquerra, i que mai no serien felices en casar-se amb l’ home que estimessin, tal com un dia li explicà la seva mare i ella no s’ho va acabar de creure. Begoña es rendeix a l’evidència i veu que la maledicció Miren segueix ! Perquè la seva filla com ella mateixa, tenen el senyal de la mitja lluna gravat com ferro roent. I el matrimoni de Begoña ha estat un constant desengany. Angoixada veu quin esdevenidor li espera a la seva estimada filla! Begoña abraça la nena amb tot l’amor del món. Dies més tard, el 24 d’octubre, la bategen a l´església de la Bonanova a Sant Gervasi, amb el nom d’Elisenda. Passa un any, i Pierre mor en circumstàncies misterioses en un vaixell en tornar d’un dels seus innombrables viatges. Després del fort disgust a Begoña li cauen a sobre molts problemes d’herències amb la Logia Maçònica de Barcelona per apropiar-se dels bens de Pierre que ha anat acumulant al llarg dels seus viatges. És aleshores quan Begoña descobreix la rel·lació del seu home amb la maçoneria, i comprèn el perquè dels seus freqüents viatges --Clara Beck 14:06, 18 març 2011 (CET)