Blanca+de+Gispert+i+Dubois

Fitxa
Barcelona, 16 d’octubre de 2010

Personatge designat a la Cuca **Nom**: Blanca, segon i tercer nom: Núria i Roser

**Congnoms**: de Gispert i Dubois

**Data de naixement**: 29 de novembre de 1959

**Lloc**: Clínica del Pilar de Barcelona

**Pes**: 3’550 Kgs.

**Alçada**: 51 cms.

**Peculiaritat**: Dues voltes de cordó al coll i una taca en forma de mitja lluna de color marró a la natja esquerra.

**Tipus de part**: Natural, després de 12 hores

**Lactància**: Artificial. Després de les dificultats del part, es va decidir alletar-me amb biberó.

**Domicili**: Carrer de Folgueroles nº 17 - àtic

**Bateig**: El dia 15 de desembre a l’Església de La Bonanova.

**Padrins**: avi Emili i àvia Begoña

**Edat actual**: 50 anys, a punt de fer-ne 51.

**MARE**: Elisenda Dubois Irisarri. Avi: Pierre Dubois Torres. Àvia: Begoña Irisarri El Cid.

**PARE**: Emili de Gispert i Forcada. Avi: Mateu de Gispert i Cabestany. Àvia: Núria Alsina i Roig. Germans: Mateu, Esteve, Ricard i Oriol **CARACTERÍSTIQUES FÍSIQUES**

Actualment medeixo 1’68 cms. de complexió més aviat prima, d’ossos petits, cabells rossos, un punt pel roig i ondulats, cara menuda amb llavis fins i ulls profunds de color gris-blau. El nas, com quasi tota la família del papà, un punt aguileny. Des de ben petita, tinc una clara miopia, així doncs vaig portar ulleres i lentilles fins els 42 anys, edat en què em vaig sotmetre a una intervenció de cirurgia refractiva que em va alliberar de l’engorrosa servitud de les ulleres doncs sóc molt aficionada a fer sport i era un malson. Tinc bona salut G. a D. encara que pateixo migranyes de tant en tant molt empipadores que fins i tot em provoquen vòmits. **CARACTERÍSTIQUES PSÍQUIQUES**

Sóc una persona amb força caràcter, tinc un punt de mal geni, però a la vegada no sóc gens rencorosa, m’encanta ajudar als altres sempre que puc i sóc tremendament positiva. Sempre veig el vas mig ple, mai mig buit. D’altra banda, sóc tossuda, romàntica, generosa, sincera, divertida i gelosa, molt gelosa. Sort que no vaig tenir germanes, doncs ho hagués passat força malament si hagués hagut de compartir el papà. **AFICIONS**

Com deia, m’agrada molt l’esport i el meu preferit és el tenis. Sóc sòcia del Barcino des de ben petita i l’he practicat sempre, encara ara. També m’agrada molt esquiar a l’hivern i navegar a l’estiu. D’altra banda, sóc una gran cinèfila, no em perdo ni una estrena i m’agrada la gran pantalla, l’òpera… el ballet… i les competicións esportives, totes, menys les de motors, ni cotxes, ni motos. També m’agrada molt fer teatre. He fet algunes obres com amateur. Ah! i ballar, m’agraden tots el balls moderns i fins i tot, alguns clàssics com el vals y el tango. **ALTRES PECULIARITATS**

Per menjar soc bastant llepafils, diguem que gourmet?, no sé però sempre vaig ser pesadeta per menjar. No m’agradan gens: ni la llet, ni els kiwis. Sóc una fanàtica del cafè. Odio els peercings. No suporto les ungles llargues; sempre les porto tallades arran i sense pintar. Vaig portar “brackets” a les dents d’els 12 als 17 anys. M’encanta la pluja i per contra, no soporto el vent, suposo que per culpa de les meves migranyes, els días ventosos acostumo a tenir molt malt de cap i com a consequencia molt mal humor. No puc suportar els gats. Soc esquerrana i n’estic molt orgullosa, doncs no m’ha representat mai cap problema, al contrari. M’encanta fumar, encara que, tenint en compte l’especialitat del papà, m’han fet sempre la vida impossible perquè ho deixés. Ah! I quan era joveneta, em queien fatal els nois amb ulleres. Tinc pànic a l’avió i per contra m’agrada conduir, quan pujo al cotxe sempre enfilaria carretera enllà fins qui sap on…

**FAMÍLIA**

El papà, metge neumòleg igual que l’avi Mateu i la mamà en tenia prou en vetllar pels quatre fills que van tenir y sobretot pel seu marit.. N’estava tant enamorada…! Ara us explicaré qui són els meus germans: Jo sóc la gran i darrere meu tinc tres nois; l’Emili 49 anys, enginyer, un gran talent, casat amb la Mar, de l’Opus, tenen sis fills. El tercer és l’Albert 47 anys, metge com el papà i l’avi. Està casat amb la Laia, maquíssima, una tia estupenda! Tenen dues nenes. Ella també és metgessa, ginecòloga, treballa en l’equip del tiet Ricard. I el petit, en Marc 38 anys, és quasi arquitecte, va abandonar la carrera quan li mancaven dues assignatures pel que més li agradava; la pintura. Viu sol en un loft preciós i no se li coneix cap dona. **ESTUDIS**

A casa són molt religiosos, els meus germans grans van anar al Sant Ignasi i a mi em vam portar a un col.legi ben aprop de casa, Jesús Maria de la Bonanova fins que vaig acabar el bachiller. D’allà en tinc dues molt bones amigues, l’Anna i la Laura; encara mantenim l’amistat. En acabar l’escola, el papà volia que fes Farmàcia, però jo era de lletres i finalment vaig fer Filosofia i Lletres amb l’Anna. M’encanten les llengües i parlo sense dificultat català, per descomptat, castellà, francès i italià. **OBJECTES DE CULTE I CURIOSITATS**

Tinc dos amulets fetixes, una castanya i una granota, un fermall de plata que m’acompanyen vagi allà on vagi. Recordo amb enyor la calaixera de l’àvia Begoña, tenia cinc calaixos plens de coses d’una altra època que havia portat del seu poble de Navarra, collarets, polseras, mantellines, capsetes de plata i esmalts, tantes i tantes llaminadures per a una nena petita, que m’encantava tafanejar quan anavem a visitar els avis… L’àvia m’ho treia tot i me n’ explicava la història, era molt dolça i carinyosa amb mi, ben diferent de la mamà. Tenia un amulet molt extrany que mai me’n va voler explicar res, quan jo el descubria, ella el tornava a enbolcallar ràpidament en els seus mocadors i l’amagava al fons del calaix dins un cofret. També sabia moltes poesies que em recitava amb molt bona entonació, totes en castellà. Encara m’en recordo d’una que era preciosa de dos enamorats: “Salí, la puerta cerré y con la mirada incierta… És com si la veiés encara, amb el seu aire senyorial i reposat, tant sensible i delicada... Era el meu refugi. La seva olor de lavanda fresca, sempre em porta el seu record quan la sento arreu. No sé perquè s’han de morir les àvies! Solia repetir-me quan era petita. (Crec que l’altra part de la fitxa, ja correspondria a la segona etapa de la meva vida que és a partir de quan vaig conèixer en Ferran i vam començar la nostra vida en comú). CUCA

16 d’Octubre de 2010

Actualilitzat el: 23.03.2011