CasamentOmniscient

Ariadna Vila De Gispert es va acabar de posar a contracor aquella lligacama de punta de coixí amb una cinta de color blau cel, que tant sí com no, li va fer posar la seva mare al·legant que era de la seva àvia, i això li aportaria felicitat al matrimoni que estava a punt de contraure. Ariadna havia observat el canvi produït en l’estat d’ànim de la seva mare des del moment en què, no se sabia ben bé com, tota la família havia donat per segur que es casava amb el doctor en pràctiques Lluís Martín i Casas, membre de l’equip que el seu pare Ferran Vila i Pujol, eminent hematòleg de l’Hospital Clínic, comandava. De fet ja es coneixien des de petits i ambdós sempre s’havien entès força bé. Darrere uns copets a la porta va entrar, nerviós, el pare de l’Ariadna que li anava a recordar que l’hora del seu casament acabava de sonar, però en veure-la es va quedar en silenci, un silenci respectuós i emotiu, va abraçar-la delicadament; la visió del seu casament amb Blanca De Gispert va inundar per uns instants el seu pensament. S’assemblaven tant totes dues! Va reaccionar immediatament tot dient-li que no era correcte fer esperar massa al nuvi i va sortir envaït per un fort sentiment de felicitat. Ariadna es va mirar per última vegada al mirall, els seus ulls de color verd, tan bonics... reflectien una gran tristesa. Va fer un esforç però, i sortí, radiant, per acceptar el ram de núvia que li havia dut el seu cosí Ignasi. Tots s'emocionaren i els seus germans bessons, en Pere i en Pau, impressionats, digueren alhora: - Uau, Ariadna, en Lluís no et coneixerà.