Arlene

26 de maig 2010: "Arlene, niña mía"

Ariadna es va recolzar contra la paret per escoltar la conversa que mantenien els bessons Pere i Pau. Desitjava quedar sola al pis per submergir-se en el seu ordinador i aquestes veus li molestaven.

Va pensar: "segurament estan discutint de política. Em tenen fregida amb les seves opinions reaccionàries. Em consta que Pere serà sempre de dretes i Pau un passota. Quin cinisme tenen tots dos!" Es burlaven d'ella: el dia que va penjar de la seva habitació un retrat de Prat de la Riba, amb un fons de bandera catalana no va poder suportar més i els va dir el que realment pensava d'ells: eren els seus germans però no compartien quasi cap interès o idea en comú.

"Doncs bé!" es va dir, "ja que no puc tenir la intimitat que necessito, seguiré escoltant la seva conversa". Seguien i seguien, de manera que va decidir sortir al carrer. En comptes d'anar amb sabates còmodes, es va posar els talons més alts que va trobar i amb una imatge gairebé de discotequera es va dirigir al Bar Dahrma. Ese era el nombre extraído de la película "Lost"que inspiró el juego mas entre los jóvenes de su edad. Feia molt de temps que no passava per allà i potser trobaria a algun conegut; o millor, al Jordi. Anava amb el seu petit portàtil a la bossa i deixidio obrir-lo al bar. Allà, amb un refresc a la mà, va examinar una i altra vegada la web del bar per revisar fotos antigues, aquelles que podien veure ella o bé el Jordi. Va quedar amb els ulls clavats en l'anunci d'una futura projecció, "Els números ..." El text no era gran cosa: "els números 4, 8, 15, 16, 23, 42 apareixen en diversos capítols i té gran significat en la trama. En el quart capítol de la sisena temporada, apareixen en una cova els noms dels protagonistes, amb un nombre assignat: 4 per Locke, 8 per Hugo Reis, 15 per (…) i " NOMÉS EL IGUALS ES DIUEN LA VERITAT " i repitió en veu baixa esa oracio moltes vegadas y pensó -Què dimonis tinc en comú amb el Lluís? Miró el carrer i comprendió que havia de buscar la cova amb els nombres que el destí li havia assignat. Potser així descobriria algun signo para la seva vida Es va aixecar i va sortir al carrer i enfiló cap la casa seva. Res havia canviat però ella tenia alguna idea nova: "només els iguals ..." va repetir fins arribar.

Els bessons seguían amb la conversa…

Quan a Pere i Pau els va arribar el moment en que van haver de decidir la seva carrera, van discutir molt sobre l'elecció. Eren inquiets i deportistas. A més eren intel ligents i els encantava llegir i treien notes excel.lents en matemàtiques. Van tenir una sola premissa: evitar la medicina, perque la figura del pare era massa conflictiva per a ells. No eren disciplinats, de manera que no van voler considerar els Enginyeries. Van decidir, de manera molt política fer una especialització en informàtica i en paral.lel, estudiar història.S'interessaven per conèixer el passat Tant familiar com el del país. Tot i ser molt moderns i estar enlluernats per concerts i esports, havíen sentit gran admiració per un professor de l'batxillerat que dictava Història Contemporània, i no és perdent conferències que tinguessin com a tema la Guerra Civil.Aquesta tarda, Pere premsa un gruixuta volum de la “Enciclopedia Temática Oxford” en castellà, obre el llibre i mostra el títol “España: historia contemporánea” i li llegeix en veu alta al seu germà:

“En la segunda mitad de los años sesenta, con notable retraso respecto de los países europeos, la sociedad de consumo comenzó a irrumpir en España. Los hogares españoles comenzaron a equiparse de electrodomésticos. Estos cambios se materializaron en la transformación de los presupuestos familiares, donde la alimentación pasó del 55% de 1966 al 38% de 1974, a favor de otros gastos más acordes con la incipiente sociedad de consumo como vestido, aparatos eléctricos, automóvil u ocio. Una nueva sociedad más urbana, joven y dinámica estaba surgiendo al calor del crecimiento económico y sus expectativas, demandas y aspiraciones estaban más cercanas a las democráticas sociedades del bienestar europeas que de las rancias banderas de una dictadura sometida a un fuerte proceso de erosión, vinculada orgánicamente al declive físico del dictador. Estos cambios también encontraron su materialización en la contestación a la dictadura, que aunque siempre en términos cuantitativos fue minoritaria no dejo de crecer desde los años cincuenta, incorporando de forma paulatina a nuevos sectores de la sociedad española. En el mundo laboral las nuevas formas de la protesta encontraron un instrumento de acción en la utilización de las elecciones al sindicato vertical desde 1950, mediante las comisiones de fábrica, antecedente inmediato de las Comisiones Obreras. En este resurgir de la contestación obrera fueron importantes los círculos cristianos organizados en la JOC –Juventudes Obreras Católicas- y la HOAC –Hermandades Obreras de Acción Católica- y la USO –Unión Sindical Obrera-, al que pronto se incorporaría el PCE. De los círculos universitarios surgió en esos años el FLP –Frente de Liberación Popular- popularmente conocido como Felipe, que tuvo en Madrid y Barcelona sus principales focos, con postulados próximos a la nueva izquierda. La minería, el metal y la construcción fueron punta de lanza en el País Vasco, Asturias, la Cataluña industrial y Madrid de la conflictividad obrera contra la dictadura.” (1)

Pau interromp i pregunta: com és que els dones s'han espavilat tant en tan poc de temps? Com pot ser que ara és casin amb Qui els dóna la gana i moltes ni tan sols facim paper en el registri civil?Pere va aixecar una cella i va murmurar: "a què estàs parlant d'Ariadna?" ... al qual Pau va assentir. "Fa temps la vaig ver amb aquells companys...” si ella volgués, podria aparellar-se amb un negre, un indi o amb aquel chinés que la mare miraba amb curiositat. Aixó sí, ben llluny de casa perque no crec que els nostres parells ho suportessin, jajajaja ... Imagina a la mare que sempre ha sstat esperant un somriure de els parents ... quines diferències! Amb Ariadna és exactament al revés: és ella qui distribueix o no els somriures. Com ella, moltes altres noies ...Què és el que et preocupa, Pau? T'has enamorat d'una progre i alliberada, que no et fa cas? Ja em l'imagino ... o pitjor, amb el teu gust, de una asiàtica o hindú ... Ja m'agradaria ver la cara de la mare! Em sembla be que cadascú faci el que el seu cor li dicti i no la Seva família ... però no portis sudaques, si us plau ... Són tan, tan meloses que em donin repeluz ...“¡Pere, escolta! Estava llegint aquest tres d'història perquè hi ha ningú que dic que el camvi social, per sobre de la resistència contra el franquisme, ja és l'avanç imparable de les dones ... i mira sinó a la. mare, que va de intel.lectual em veu l'Altre dia amb la història d'una maledicció familiar que fa a totes els donas de la nostra saga tenguin dramas personals.”Pere enfatitza: “Pau, también et passes. La família és una Institució que segueix en peu i las donas busquin marits que els protegeixin ... i sinó: vegeu a la nostra germaneta amb el Lluis, que no le cuadra res! Tot canvia, però tot està igual

Ariadna va escoltar finalment el soroll de cadires i els passos de tots dos cap a la sortida. Va ser llavors que va obrir l'armari, va treure una perruca de cabells negres i la hi va acomodar. Amb els potingues que li va robar a Ana, l'amiga de l'ànima de la seva mare, es va dibuixar uns llavis roigs i unes celles fosques i pronunciades. Es va mirar al mirall, va treure el gruix tom del llibre el títol era "El Decameró" i va buscar unes línies que havia subratllat. Era hot, hot, hot: ja veuria aquest chinito fins on ella llegaría. Es va somriure, pensant que encara en això, mantenia el seu estil "culte". No, no era amb revistes porno sinó amb un llibre tret de la història, jajaja i la seva risa resonó en la habitació. Amb la pantalla de Facebook davant i la seva foto como "Arlene", una morena sensual, va copiar els paràgrafs i va llegir llavors al seu mur de aquesta xarxa. Li Wang l'havia superat: havia penjat una imatge de romans recolzats i nimfes i animals voltant. Mentre, ella rebia el seu missatge privat, amb els detalls més sexuals de l'orgia.

Va comprovar que el Ly Wang estava en línia, va encendre la webcam i es va treure la brusa. Li era igual, total aquesta història estava per acabar. Era el seu dia més calenta (i potser l'últim) des del aquella data, feia 6 anys, en què es venien "trobant" així. Va escoltar les passes de la seva mare i va tancar ràpidament la sessió. Li quedava l'última ... per al dia següent.

Ja no tenia ganes de disfressa algun i va seure a l'ordinador amb gest solemne: seria el Comiat. Avui li era igual si era sexe o discussió política i esperava ser clara. Es va despullar i ja no es va posar ni perruca ni maquillatge: era el seu cos jove que li parlaria a Ly Wang, era la seva confessió: ella era Ariadna i no Arlene. Va gravar uns minuts de vídeo, mirant fixament a la càmera, avançant cap al focus i pensant en ell. No estava connectat però la veuria més tard. Va tancar l'ordinador i es va quedar adormida. Hores després, va tornar per llegir alguna resposta:

Arlene, niña mía, Arlene, et vaig a contar un compte: Éste era un rey que tenía un palacio de diamantes, una tienda hecha del día y un rebaño de elefantes,(…) Una tarde la princesa vió una estrella aparecer; la princesa era traviesa y la quiso ir a coger. La quería para hacerla decorar un prendedor, con un verso y una perla, y una pluma y una flor.

Las princesas primorosas se parecen mucho a ti: cortan lirios, cortan rosas,cortan astros. Son así.

Pues se fué la niña bella,bajo el cielo y sobre el mar, a cortar la blanca estrella que la hacía suspirar. Y siguió, camino arriba (…)

(extrait de “Poema a Margarita”, Ruben Darío, 1908.)

Això era tot. Va començar aplorar immòbil y sensa forces, lliuradaal quevingués: "els meus cartes estan tirades, nohe d'oblidar queés el meudestí". Recolzadaen un sofàes va quedaradormida i va tenirsomnis, molts somnis. I entreboiresva pensar: "Selene iWanLy eren la altra destinació que no emcorresponia" i va a recordar “sol els iguals es diuen la veritat”. "Inception" i "SOL ELS iguals ÉS Diuen LA VERITAT" ...

Ariadna dormia al sofà amb sobresalts: es va aixecar i va prendre un d'aquells sominíferos que tenia amagats per utilitzar la nit anterior al seu casament. Li permetrien tenir una expressió relaxada i estar més tranquil · la. Amb el got d'aigua a la mà, va llegir un fullet que havia portat del cinema: amb Lluis havien vist la pel · lícula "Inception" (X) i li havia quedat gravat el gran interrogant de la pel.lícula. Era possible viure diverses realitats, seguir simultàniament dues o més opcions de vida? Es va sorprendre que els seus llavis seguien pronunciant "Sol Els iguals ..." aquesta oració que ara li semblava sense sentit. Va pensar que no tenia res a fer i que aquest dia el dedicava a deixar la seva imaginació i les seves idees lliures i sense censura. Es va tendir amb alguns coixins sobre la catifa blava que tant li agradava, amb llunes, sols i estrelles, Va dibuixar un estel en l'aire i va començar a sentir que un somni suau i progressiu s'apoderava dels seus pensaments. Amb esforços, es va concentrar a crear una imatge: ella, dona madura i casada amb Jordi. Va col · locar aquesta imatge en un dormitori on ambdós descansaven. Es va atorgar uns 45 anys. De forma esquemàtica, com el tràiler d'una pel · lícula, que explica unes poques escenes claus, va ser l'espectadora d'un futur simultani. La línia del temps l'havia col · locat en un dormitori de parets blaves on hi havia un petit "secreter" amb folis per escriure. Es va situar enfront d'ell i va saber que estava en una casa als afores de Barcelona, ​​la seva llar, on habitava amb la filla de tots dos: Arlene i Wang

Wang i ella es sortien i es diritgian a l'oficina d'un Notari. Havíen decidit fermen un testament a favor de la nena. Cada un hauria de fertilit-ho per separat.En aquest moment, Arlene lliura al Notari un gruixut sobre que vaig explicar una llibreta, una carta i el testament.

Aquesta era la manera de fer-li arribar a la seva filla la història familiar .. Moltes vegadas al llarg de la vida de la nena es li havíen escapat paraules com: "si el eu sabessis ..." O bé, "un dia et sorprendràs amb la història de la teva família".

Arlene és ara Ariadna asseguda davant del secretaire, que comença a escriure a aquella filla imaginada.

Estimada filla meva:

Encara que siguis molt jove i nosaltres no massa Grans, el teu pare i jo feme decidit fermen 1 testament per tal de protegir-te de Qualsevol eventualitat. Crec que la història familiar és una part Important del teu patrimoni.

Hi ha coses que no et vaig explicar. La teva Bé saps que provenim per línia materna, de la família Irisarri-El Cid. Van ser adinerats i originaris de Zugarramurdi. Habitaven un mas tradicional, i Molt a prop Existeix encara un petit cementiri, AMB Algunes tombes. Prop de la casa, com en moltes altres, hi havia una petita habitació. Era costum que si naixia un fill sunormal o deformi, el tancaven allí per no tenir vergonya abans la societat. Es justificaven d'aquesta crueltat dient que eren éssers endimoniats (tusuris).

El meu avi em va explicar aquestes coses i jo sé que són importants en el meu destí. En el meu cas, vaig sentir des de molt jove un desig de rebel · lió i independència que no té explicació. Potser perquè la meva mare ha tingut una vida d'aparença, és que jo he triat ser diferent. Des de jove Vaig assumir per sempre, que la meva vida seria una lluita constant contra Tots els Obstacles que impedissin assolir el meu Destí. Sabràs que gràcies al teu pare, vaig aconseguir allunyar-me d'una vida sense passió i molt convencional. I AMB ell vaig construir la nostra vida a la qual tu hi vas Néixer.

Cada un d'nosaltres te una destinació en el qual hi ha un estany arrecerat de felicitat. Aquestes aigües serenes apareixen en algun moment de l'nostra existència o potser NOMÉS al final. Al teu et toca buscar-les, i et desitjo que 'en el més Aviat possible, i no ALS año instants de la vida, com va succeir AMB El nostre desgraciat parent anomenat Pierre Dubois.

La teva mare, Ariadna

-- Ariadna va dormir gairebé tot el dia i quan va despertar, va escoltar a la seva mare que li portava l'esmorzar: "Com no pot ser d'altra manera, a dos dies del teu enllaç" li deia amb un somriure radiant. Va agafar el pot que havia quedat entre els llençols per saber exactament els efectes d'aquestes pastilles: s'havia equivocat. Hi havia agafat de la consulta del seu pare un antipsicòtic. Ara entenia més i es va tranquil · litzar mentre prenia el seu suc de toronja. "Demà és el meu casament i entraré en una altra vida", va pensar Va sabe [] r que havia tingut una al · lucinació, que la vida real era aquesta i que la pel · lícula "Inception" i l'última comunicació amb Ly Wang l'havien alterat més. .

(0) [] // (1) //**// Enciclopedia temática Oxford. vol. 15. España. //**** Barcelona, 62/Difusió Editorial, 2004, págs. 155-226. ISBN: 84-89999-31-7. **

(2) http://en.wikipedia.org/wiki/Inception