A+poques+hores+del+casament+(Lluís)

Avui que hauria de ser el meu dia d’alegria només tinc ganes de plorar, de cridar, de demanar que m’abracin, i em consolin d’una por inexplicable. Com expressar als meus pares les meves rareses d’avui? Els germans de l’Ariadna, els bessons, sempre em guanyen totes les partides quan juguem. En Pere i en Pau són entranyables, però no els suporto junts! Per això tracto de parlar poc amb ells quan els trobo. Avui però, m’han servit de coartada: en lloc de dissimular que estic com una ànima en pena, en lloc d’acostar-me a la meva mare perquè m’acariciï, vaig demanar a un d’ells que vingués ben aviat a casa, amb algun joc de taula, per entretenir-nos fins l’hora en què ens prepararem per a la cerimònia. L’altre noi haurà de quedar-se amb la família, amagant l’absència del germà. Sort que va venir en Pau, el més callat. Obedient, el noi, em va explicar que per ser un dia tan important, es va permetre treure del despatx del seu pare, gairebé tots els jocs de taula, posar-los en un maletí i ... apa! va agafar un taxi fins a casa meva, i aquí el tinc, decidit a col·laborar en el que sigui. Són bons xavals, això si! Em vaig aprofitar del pobre Pau amb totes les forces! és clar que no estic molt fi, i em va guanyar totes les partides, com ell pretenia. Fins la del joc de l’oca. Bonic el tauler que va portar a casa. Amb dibuixos de finals del segle XIX. Em va explicar que era un record familiar i que tenia diversos significats ocults. Només retinc la dada que l’última casella, la 63, representa el final, el premi a tants esforços que se suposen realitzats fins arribar allà. Vaja, una metàfora de la vida... I per què no em quedo tranquil, a quin fantasma tinc tanta por? L’Ariadna no m’ha trucat ni una sola vegada. Ella estarà amb tota la família, la perruquera, la maquilladora i no sé qui més. Hauria d’estar aquí, molt a prop meu, en lloc de tants preparatius. Ella és així, distant i gairebé indiferent. Va sempre a la seva. Malgrat tot, això no és dolent. Diuen els meus amics que té un cert aire misteriós ... prou que ho sé jo! El seu món interior és un cofre tancat: ja l’obriré quan correspongui i ella ho haurà d’acceptar ... és un bon tros airada i hauré de sotmetre-la una mica... només una mica, perquè m’agrada el seu caràcter ferm. Jo sóc com una fulla al vent i de tant dissimular, ningú, ni la meva mare, han reparat en la meva fragilitat. No, no són aquestes les idees que em convenen ... - Per què no juguem a escacs? -Sí, juguem-hi. En Pau ho ha encertat: els escacs. M’obligarà a concentrar-me i distreuré el meu cervell que està caòtic. Quan cursava les pràctiques de psiquiatria, vaig conèixer pacients que havien patit amnèsia, desordres i agitació incontrolable, el dia de les seves noces. Hi havia un noi a qui li van receptar sedants i suposo que deuria arribar amb prou feines fins l’altar, per constatar que la núvia no acabava de arribar. Va ingressar a l’hospital amb una agitació impressionant fins que va demanar l’alta per tornar al seu poble. Pobre noi! Com haurà explicat al seu entorn tota la desgràcia? Ara començaré a moure les figures i el guanyo en quatre jugades ... si puc concentrar-me!.....Sí, la postura del cos és molt important. Intentaré estar dret i ben plantat per després entrar a l’església com un general triomfant. Vaja, tractaré de fer-ho perquè estic destrossat! El que em faltava! en Pau m’està està guanyant ... no ho puc permetre! Ningú em guanyarà partides petites. No, jo he lluitat per a ser un triomfador i he de mantenir el tipus, sí, mantenir el tipus, sigui com sigui. I ara em toca pensar que pujaré a l’altar i que tots els meus col·legues es mossegaran els llavis d’admiració. No només per l’Ariadna, que és tan bonica! sinó també pel seu pare, a qui tots coneixen i veneren; quin gran professional és aquest home! Del millor de la seva generació ... com jo, bé, com jo, d’aquí a uns pocs anys. Colpegen la porta. Ha arribat l’hora de la posada en escena ... i seré el primer actor, això, el primer en tot! I en Pau que vagi guardant els seus jocs, i marxi, per arribar a temps de vestir-se per a la cerimònia. Ara jo, ja no el necessito!