Pierre+Dubois

Fitxa de Pierre Lacroix Torres Neix a París l’1 de gener de 1895. Fill d’un antiquari i brocanter parisenc i d’una espanyola de Còrdova, domina els idiomes dels seus pares. És un noi un xic rebel. Guapo, amb els ulls negres com els de la seva mare, de pell morena, ulls negres, musculós i vivaç. Amb gest de determinació. La família vivia en un pis d’un bon barri de París, confortable i bonic. En una bella sala, la família citava gent del món de la cultura i allí reunien a viatgers, artistes d’avantguarda i literats. Era una cita famosa on es discutien idees polítiques i filosòfiques. Hi havia un nucli que l’organitzava que eren els camarades maçons del pare. Tot això amb discreció. Allà, el jove Pierre comprengué els principis ètics laics, que guiaven al seu pare i al grup. Li van semblar nobles i admirables, al punt d’adoptar les seves creences gairebé amb fanatisme. Allà es jugava al joc de l’oca que s’havia posat de moda a París i Londres. Li donaven especial importància als comentaris que cada assistent feia durant la partida i era una mena d’examen d’ingrés al grup. El joc de l’oca té una llarga història, des dels egipcis i els sumeris fins als templers. Són 63 caselles d’esdeveniments de l’existència fins arribar al gran llac, el lloc de la serenitat i la plenitud. En qualsevol cas, s’entén com una metàfora sobre els avenços i retrocessos, errors i encerts, en les formes de encarar la vida per anar perfeccionant la persona fins arribar a la serenitat del llac o el mar final. Es comença a comercialitzar l’any 1880 i alguns maçons l’adopten com a material educatiu i ritual.

El seu pare era un home avançat per l’època, que viatjava constantment i estava al corrent de les novetats. La seva missió era conèixer gent amb poder en aquests llocs, per augmentar la influència del seu grup. En un viatge a Espanya coneix la seva dona, Carmen Torres, filla de gent acomodada i influent d’Andalusia, que seria la mare de Pierre. El seu pare era maçó i li va posar el nom de Pierre com una al·lusió al material de l’arquitectura que cimenta construccions que duren segles Pere és un nom propi masculí d’origen llatí: Petrus, que significa pedra o roca. Pere és la transcripció literal de l’arameo "Kefa". El seu significat és: ferm com la pedra. L’envien a estudiar en un internat, però no suporta l’educació religiosa. El seu pare decideix donar-li classes privades. Així, Pierre va rebre una cultura humanista i artística fora del comú. Molt jove comença a jugar amb màquines fotogràfiques de la botiga del seu pare. Li agrada molt les arts plàstiques i la fotografia. El seu lema és complir objectius, tenir èxit i decidir pel seu compte. Creu fermament en la missió dels maçons, com els qui millorarien la humanitat. Decideix ser un d’ells. És molt rígid en les seves creences i no accepta apartar-se del seu camí per res. És desprès respecte als béns, però cuida molt la seva aparença; vesteix bé i té roba de qualitat. També guarda com tresors les màquines fotogràfiques i els regals dels seus amics, i d’artistes de gran talent. Hereta del seu avi un rellotge de tapes de plata. El seu pare l’hi regala al complir els 18 anys. Dins del rellotge hi ha caràcters gravats en grec, (una paraula que significa força del destí, i també una piràmide truncada, símbol maçó). Atresora màquines fotogràfiques i objectes d’altres cultures; pensa que transmeten la força instintiva que tamisada per la raó, millorarà la societat europea. Pierre té contactes amb artistes d’avantguarda que li parlen de l’art africà, i de la força instintiva i sensibilitat d’aquests pobles. Es discuteixen les forces de l’inconscient i les pulsions instintives com creadores de cultura. És l’època en què Freud està escrivint la seva obra i tot això flota en l’ambient. Al 1922 coneix Begoña, convidat per Maxime Ensense, a una festa en la casa dels Irisarri, amics dels pares de Maxime, que han organitzat per celebrar l'estrena de l'establiment d'antiguitats a Sant Sebastià i a la casa que s'han fet per passar els estius a la Conxa. És una bona ocasió també per festejar la salut recuperada de la seva filla Begoña, que està bellíssima. És un amor instantani de tots dos. La família de ella no creu en el futur econòmic de Pierre, ja que volien vincular-se a la família dels Enssense, més potent econòmicament, casant Begoña amb Maxime. Malgrat tot, Pierre i Begoña el 1924 es casen, desobeint els consells dels pares que rebutgen la seva filla. Van a viure a París. L’any 1930 s’instal·len a Barcelona, on sembla que Begoña recupera la seva salut, afeblida per l’estada a París. Per motius de treball, Pierre deixa sola molt sovint a Begoña visitant-la però periòdicament. L’any 1933 neix la filla de tots dos, Elisenda.

A l'any 1932 la mare de Pierre mor, i el seu pare contrau una pulmonia fulminant al 1932 i Pierre es fa càrrec del negoci del seu pare a París. Entre els anys 1929 al 1933 realitza v isites a Baiona on es relaciona amb gent del poder polític i financer. Per la seva varietat d’amistats, un banquer el convenç per vendre bons, que després resultarien part de la gran estafa de “l’affaire de Bayonne”. Quan es fa públic és tan conegut gairebé com el “cas Dreyfus”. Nombrosos maçons, amics del seu pare i el seu propi pare, són a les portades dels diaris com implicats en l’estafa financera d'Alexandre Stavisky on tots resulten culpables. Pateix una gran crisi i comprèn que els seus ideals han estat traïts per tots. S’allunya de tothom i viatja amb freqüència. Sent un gran confussió i un fort rebuig per la societat i un immens desengany pel afers del seu pare. Malgrat tot segueix creient en la força purificadora de les cultures primitives. L’amor de Begoña no és suficient per calmar les seves angoixes. L'amistat de Maxime és definitiva, ja que li fa entreveure nous horitzons. Àfrica agafa una gran impotància, les cultures tan diferents l'atrauen fortament. El negoci també acusa els embats de la crisi i Pierre aprofita per justificar llargs viatges, a la recerca de noves mercaderies. Poc abans, un cop de sort li permet reunir diners. Un matí, quan estava tancant la botiga de París, entra una americana, milionària i un xic extravagant, Peggy Guggnheim, que compra gran part dels objectes de la botiga, i quadres de pintors d’avantguarda. Paga molt generosament. Pierre guarda una part per a ell, i la resta l’entrega a la Begoña, que està a Barcelona, esperant-lo amb la nena. Ell la visita fugaçment. Guarda en el rellotge un petit rotllo de paper amb algunes adreces, que inclouen la d’aquesta dona adinerada. Salpa en vaixell cap al nord d’Àfrica. Visita diferents ports de l’actual Marroc, Algèria i Llívia. Atresora objectes i escultures de fustes desconegudes, així com joies molt treballades i valuoses; també adquireix pedres rares. Tot això amb una mínima inversió. Fa molts i diversos viatges i torna sempre carregat de mercaderies molt valuoses i en l’últim viatge, de tornada ja, contrau una estranya malaltia. Mor en el vaixell. El metge de bord es fa càrrec de lliurar a la Begoña el rellotge de butxaca.

Al 1934 f ets posteriors a la mort de Pierre. Begoña és a Barcelona i rep la notícia. Alguns antics camarades maçons implicats en “l’affaire de Bayonne” pretenen escapar de la justícia francesa i s’estableixen a Barcelona. Quan coneixen les circumstàncies de la mort de Pierre, comprenen que hi ha una fortuna en els objectes que Pierre ha anat acumulant. Intenten tramar alguna cosa per apropiar-se’n. Finalment s'adonen que Begoña desconeix on són els béns de Pierre.

- Francia: 1900- 1898: se pierde Cuba

1898-99: varios levantamientos civiles. En 1899, Barcelona se decreta “estado de Guerra”

1904: España y Francia se reparten Marruecos

1909: Semana Trágica en BCN y guerra de Melilla

1910: BCN, creación de la CNT

1915: se crea la Bolsa de BCN

1918-23: terrorismo anarquista y represión patronal

1923: Pronunciamiento de Primo de Rivera. Estado de guerra.

1902 - 1931 Reìna Alfonso XIII

1931: los republicanos ganan elecciones municipales

13 de octubre 1931: Azaña (masón, dice en las cortes “España ha dejado de ser catolica”)

1931- Intentos secesión en Pais Vasco y Cataluña

1932-33: ley de divorcio

1933: creación de la falange, Primo de Rivera Cultura

1907 Señorita de Avignon

Machado: Soledades

Jacinto Benavente “Los intereses creados”

Pío Baroja “El árbol de la ciencia

1912 Machado “Campos de Castilla

1919: autobús francés Scneider

1924: avión “Plus Ultra

1924-25: Joan Miró y Rafael Alberti se dan a conocer

1932 Estatuto catalán

1934: creación del Corte Inglés

1936: estatuto vasco y gallego Hechos en el mundo

1905 Teoria de la relatividad 1905: revolución en Rusia

1917: Revolución Rusa

1922: Mussolini toma el poder

1926: la reciente Soc. de las Naciones invita a Alemania

1933 Hitler es nombrado canciller

1934 Mao y su insurrección “lo larga marcha”

Pais Vasco:

1914: primera Ikastola

1918: Academia de la lengua Vasca

1936: primer gobierno vasco, con el vasco como lengua oficial. Francia

1895: primera proyección, hermanos Lumiere

1889: exposición Universal Paris

1894-1904: caso Dreyfus (judío, acusado de espionaje con Alemania, resulta inocente)

1900: se inaugura el metro de Paris – Juegos Olímpicos

1905: ley separación Iglesia-Estado

1 agosto 1914: movilización y convocatoria a filas

3 agosto: Alemania declara la guerra a Francia

1916: Batalla de Verdún (mueren 300.000 hombres

1917: motines en el ejército francés

1918: fin de la guerra Affaire Stavisky: 1933-34 El Director del Credit de Bayone y el Alcalde de Bayonne están implicados en una emisión fraudulente de bonos, junto a una red de políticos de Paris, algunos de ellos pertenecientes a la masonería. Tiene similitud con el “caso Dreyfus” pero Stavisky (judio como Dreyfus) resulta culpable. Es el retrato de una época.

La masonería moderna: se funda en Inglaterra y se propaga en Francia y España Se sigue sustentando en las premisas de Libertad, igualdad y fraternidad. Proscribe el ocio voluntario y se basa en la ética, la filosofía y en el compromiso a través de iniciación y ritos. Admite todas las religiones y creencias pero no dogmatismos. Se autodefine como no-secta, ni confesión religiosa. Busca la mejora del hombre a través de la ética.